LONDON APRIL 2005
Baserad på böckerna av Edward St Aubyn
TILL SIST
- De sörjande har börjat anlända, sir. - Bra. Då börjar vi.
Jag vill att du...
...dödar mig.
- Nummerupplysningen. - Jag behöver numret till...
...en organisation vid namn Frivilliga Eutanasisällskapet.
Ursäkta, kan ni tala högre?
Frivilliga Eutanasisällskapet.
Jag beklagar. Vi kan inte hjälpa er.
Vi är en kampanjorganisation.
Men Frivilliga Eutanasisällskapet låter ju så hoppingivande.
Nummerupplysningen.
Jag behöver ett schweiziskt nummer. Till Dignitas, är ni snäll.
Vad är det för organisation? Vad sysslar den med?
Ja, de... Låt mig bokstavera det.
Självmord orsakas av en sjukdom som vi nuförtiden kallar depression.
- Det är den vi bör behandla. - Hon kan varken röra sig eller tala.
Depressionen är inte en sjukdom utan en förnuftig reaktion.
Det är snarare munterhet som skulle kräva en förklaring.
Vi ger deprimerade personer antideprimerande medel.
Hon går redan på det. De gav viss entusiasm åt hennes livshat.
Det var då hon bad mig att döda henne.
Det kan vara lärorikt att arbeta med de döende.
Hon lär knappast börja arbeta med de döende.
Om du menar lärorikt för dig -
- så är hennes livskvalitet en mer angelägen fråga för mig.
Jag vill... till Schweiz.
Vi undersöker saken just nu.
Dr Fenelon är här. Minns du vår familjeläkare?
Hej, Eleanor.
Jag tänkte ta en titt på dig och ställa ett par frågor.
Snälla, berätta inte för honom...
...att min mamma var hertiginna.
Jag säger inte ett ord.
"Jag kan knappt röra mig. Jag är sängbunden och inkontinent" -
- "och lider av ständig ångest över min egen oförmåga."
"Det finns inga utsikter till förbättring" -
- "och jag märker redan hur hjärnan sviker mig."
"Jag betraktar inte döden med skräck, utan med längtan."
"Var snäll och hjälp mig slippa den dagliga tortyr som är mitt liv."
"Er tillgivna."
Känns det rätt?
Känns det som en rättvis beskrivning?
Ja.
"Vill du skriva under?"
"Skriva."
Tack för att du gör det här.
Det är inte längre ditt ansvar.
Ingen orsak.
Föräldralös till sist! Som jag alltid har drömt om.
Efter så lång tid känner jag mig fulländad.
- Det är väl inte ditt tal? - Mitt tal...
- Det står nämligen i programmet. - Jag vet.
- Det kan jag inte skriva åt dig. - Det skulle jag inte be dig om.
Så du har skrivit ett?
Jag tänkte att det blir bättre om jag improviserar, från hjärtat.
Är det en bra idé?
Med mitt hjärta kommer folk att rusa mot utgången.
Förvånade över att se mig?
Jag har blivit något av en minnesstundsminglare.
Det är ofrånkomligt vid min ålder. Ingen idé att sitta hemma -
- och gapskratta över den enfald puerila dödsruneförfattare uppvisar.
Nej, man ska prisa livet! Där dog skolans fnask.
Kriget gjorde honom gott, sägs det, men jag vet bättre än så!
Men jag förnekar så klart inte att alltsammans är väldigt gripande.
Glest besatt.
Är de där din mors religiösa vänner?
Vad är det där för färg? Aubergin?
Ursäkta mig, jag måste...
Bli inte bitter över pengarna.
Ett par vänner till mig som trasslade till det för sig -
- slutade sina liv på de statliga vårdhemmen.
Jag får säga att jag är imponerad -
- av den huvudsakligen utländska personalens medmänsklighet
För vad kan man annars göra med pengar -
- utom att göra sluta på dem och sedan bli bitter?
Vad jag egentligen menar är nog: var bitter över pengarna.
Det måste vara sex generationer nu -
där varenda ättling har slagit dank.
Det måste varit underhållande för er, efter ett så långt undantag...
- ...att ge sig in i leken igen. - Adjö, Nicholas.
Och ha inte dåligt samvete över känslan av tillfredsställelse.
Att bli "löst från sitt lidande" har sällan passat så bra som här.
Det är dags att gå, Eleanor. Flyget är klockan tre.
Gör ingenting. Ingenting.
- Vad sa du? - Gör ingenting.
Ingenting.
- Har du ändrat dig, menar du? - Nej. Till Schweiz.
Nog får jag väl ställa mig något tvivlande till allt detta?
Hon bad mig ombesörja allt, läkare, samtyckesförklaringen -
- och drev passionerat på allt och nu tänker hon ändra sig?
Hon är rädd! Hon vill inte göra det själv.
- Hon vill att någon gör det åt henne. - Jag har god lust därtill!
Varför finns det inte en bar här? De hade gjort sig en förmögenhet.
- Följ med och prata med henne. - Varför?
Om hon skulle ha något vettigt att säga mig så är det för sent nu.
Tänker du på Eleanor?
Annette, vi träffades i Frankrike. Minns du mig?
Ja. Jag hoppas att ni trivs i min familjs hem.
Seamus hälsar så gott. Han har tagit över ditt gamla sovrum.
Han ville verkligen vara här men skriver fortfarande på sin bok.
Hur mår du?
Jag tänkte på hur livet är historien om det vi skänkt vår uppmärksamhet.
Resten är paketering.
Maya Angelou menar att meningen med livet -
- är det avtryck vi gör på andra människor.
Vare sig vi får dem att må bra eller ej.
Eleanor fick alltid folk att må bra.
- Jag nämner kanske det i mitt tal. - Det tycker jag. Min gåva till dig.
En som älskar Maya Angelou är mannen med käpp där borta.
- Berätta för honom. Han heter Nick. - Det ska jag göra.
Patrick, av alla dagar! Prince Charles gifter sig i dag.
Kila gärna dit med ditt pappersperiskop -
- och en plastflagga om du tror att det vore roligare.
- Tjusigt ställe. - Jag ska nog själv kremera mig här.
- Det är ingen brådska med det. - Jag tänkte vänta till dess jag dör.
- Hur mår du? - Märkligt upprymd.
Min mors död är nog det bästa som hänt mig sedan min fars död.
- Riktigt så enkelt är det nog inte. - Du är psykiatrikern.
Psykoterapeut.
Det där är rent nonsens! Ställ dig intill krematorieugnen...
- Herregud, Nicholas Pratt. - ...och säg: Adjö, gamle vän.
En av oss måste ju dö först. Tack och lov var det du!
Det är min andliga utgångspunkt. Lägg den i din andliga verktygslåda.
Visst är han härlig?
Han förstår bara inte att vi lever i ett kärleksfullt universum.
Och det älskar dig också, Nick.
Sällan har jag varit så glad över att se dig.
Vilka är dessa besynnerliga typer? Och varför är de här?
Seloter, moonies, häxdoktorer.
Undvik ögonkontakt, stå nära mig, så tar vi oss levande härifrån.
Och vem är han?
Han hade varit obetydlig, om han inte varit min dotters psykoanalytiker.
Det gör honom till en djävul!
- Vi kan börja när ni är redo, sir. - Tio minuter.
- Tio minuter? - Folk anländer än!
Vi skulle precis köra igång, om det nu är rätt uttryck.
Det är det inte.
- Det var länge sedan. - Nästan ett år.
- Har du verkligen slutat dricka igen? - Ja, den tiden är förbi.
Gratulerar. Det måste vara svårt nu.
Nej. En kris kräver sin hjälte.
Återfallet kommer när allt är bra, har jag hört.
- Du har inte släppt ironin, däremot. - Det svåraste beroende av alla.
Glöm heroin. Detta behov av att mena två saker samtidigt...
Jag finner det svårt nog att röka med nikotinplåster på.
Låt mig få ha kvar lite sarkasm!
Sarkasm räknas inte. Det betyder bara en sak.
Petimäter.
Det är bäst att vi går in. Liken börjar visst hopas.
- Så spännande. Hur ser programmet ut? - Ingen aning. Mary satte ihop det.
Så snällt. Mer moderlig än din egen mamma, faktiskt.
Ja, innan hon fick egna barn. Då försvann min skyddande hand.
Men hur det än är med det -
- så måste jag bränna kvarlevorna av den enda mor jag haft.
Det är skönt att se dig igen.
Jag var inte säker på att jag skulle göra det.
Du tänker väl inte på allvar bo här?
Jag ser det lite som min ungkarlslya.
Det liknar ett ställe man kommer till för att ta sitt liv.
- Ja, tanken har faktiskt... - Kan du vara allvarlig?
Herregud, det är bedrövligt.
I vår ålder är sunkighet inte längre ett afrodisiakum.
Jag kan inte komma tillbaka hit.
Nej, det borde du inte göra.
Robert, vad gör du där inne?
Hallå!
Jag hörde dig inte. Kom hit.
- Vad gör du? - Jag plockar på mig ett par saker.
Robert, tar du med Thomas upp?
Men vi har ju inte träffats! Hur mår du, Robert? Hur är skolan?
- Var är Thomas? - Nu, är du snäll.
Jag kommer upp och säger hej då.
Ett par prylar om det går för sig.
Du vet, några familjeklenoder för att piffa upp ungkarlslyan...
Ja, ta vad du vill och återvänd till din lägenhet.
Där kan du tuppa av, men jag vill inte att barnen ser dig så här!
Oroa dig inte över lampan. Jag köper en ny lampjävel.
- Låt den vara och gå hem! - Hem!
Så sött av dig att se det som mitt hem.
- Jag har inte förmånen att... - Herregud, detta är rena helvetet!
Du, av alla människor, borde veta att det är outhärdligt!
Servicen är outhärdlig, oväsendet är outhärdligt...
Nej, detta är helt jävla outhärdligt!
Jag är inte Eleanor och tänker inte se på -
- när du spelar upp denna patetiska självförstörelseakt!
Och jag tänker definitivt inte låta pojkarna se på!
Det är för mycket och har pågått för länge!
Om du verkligen är fast besluten att supa ihjäl dig -
- så har du en lägenhet att göra det i.
Pappa?
Ni har drabbats av delirium tremens. Vet ni vad det är, mr Melrose?
Det låter bekant.
Då vet ni vad ni kan förvänta er.
Skakningar, svettningar, kanske hallucinationer...
Ni ska få något som lugnar hjärtat och dämpar krampanfallen.
Jag kommer att dö.
- Nej, ni kommer inte att dö. - Det gör mig inget.
Jag vill dö. Jag vill dö!
Åh, herregud. Den andliga verktygslådan.
Ett så fint val åt Eleanor.
Och en passande påminnelse om hennes starka anknytning -
- till det afroamerikanska folket.
Ni kände alla Eleanor.
Och om min Eleanor inte är er -
- så vill jag bara säga:
Släpp in henne. Släpp ni henne.
Första gången jag träffade Eleanor -
- var när en grupp from Dublinkvinnornas helande trumkrets -
- reste till hennes underbara hus i Provence -
- som många av er känner till.
När vi anlände såg vi henne där hon satt på terassmuren -
- med händerna instoppade under låren -
- sökande efter världen -
- likt ett ensamt barn som drömmer om framtiden.
Hon skyndade sig att ta emot oss med öppna armar -
- men det där första intrycket av oskuld lämnade mig aldrig,
Jag kan aldrig glömma att han är Davids son.
Påminner han dig om honom?
Glimtvis. När han är arg. Eller sarkastisk.
Men han är det inte lika ofta nu.
Pratar han med dig om honom?
Jag tror inte att hans far hemsöker honom nuförtiden.
Hemsöker...
Får jag visa dig något privat?
Jag får många brev av människor som ber om hjälp.
Och jag ger ett bidrag när jag kan. Men detta är annorlunda.
Hon verkar oerhört trasig.
Ja. Hon är helt klart en väldigt olycklig kvinna.
Alkoholen, depressionen. Men att lägga det utanför min dörr...
- Minns du henne? - Det är klart!
Familjen var charmerande. Hon var en strålande, glad flicka.
David kunde vara sträng, men barnen var alltid trygga.
Han var bättre med barn. Lekfull, om de inte förde för mycket liv.
Jag vet bara att familjen verkade vara väldigt nöjd.
De sa att de hade haft en underbar tid här.
Hon skriver att din man antastade henne.
Men hur skulle det ha varit möjligt?
Det var bokstavligen otänkbart!
- Inga misstankar? - Nej.
- Inga tecken? - Inga alls.
Det är det som gör mig så arg! "Jag förlåter dig."
Förlåter att jag inte skyddade henne! Men skyddade henne från vad?
Jag kände inte ens till att det här beteendet existerade.
Du får inte säga något till honom. Det skulle bara förvirra honom.
Allt prat om skuld och förlåtelse...
Jag vet att hans far kunde vara en tyrann.
Men jag gjorde mitt absolut bästa...
...för att skydda vår son.
Är du vaken?
Det du berättade för mig när vi träffades...
...om din far...
- Varför tar du upp det nu? - Vi måste prata om det igen.
Jag har nog inget att tillägga, så...
Du borde berätta för din mor.
Förlåt, jag vet att det är svårt. Och att du inte vill...
- Men varför? - För att...
...hon kan inte fortsätta blunda.
"När jag var barn, talade jag såsom ett barn."
"Mitt sinne var såsom ett barns."
"Men sedan jag blev man har jag lagt bort vad barnsligt är."
"Nu ser vi på ett dunkelt sätt, såsom i en spegel."
"Men då ska vi se ansikte mot ansikte."
Herregud, de här slitna raderna igen.
- Vem står på tur? - Du eller Patrick.
"Så blir de då bestående: tron, hoppet kärleken."
"Men störst bland dem är kärleken."
- Tjusigt ställe. - Ja.
- Får jag slå mig ner? - Så gärna.
Jag har provat olika ordkombinationer men inga har känts rätt -
- så om jag slutar tänka så mycket får jag det kanske ur mig.
När vi var här, när jag var liten och vi åkte hit...
...och under ett par år efteråt...
...brukade far...
Han våldtog mig.
Mig med.
Jag har inte förberett något tal...
...som ni säkert märker.
Det har sagts en hel del om min mammas oskuldsfullhet -
- om hennes förbindelse till barnets värld...
Det enda jag vet är att när jag själv var barn...
När min far...
Varför gjorde hon inget...?
Hur kunde hon inte...?
Förlåt, jag klarar inte av det här.
Om jag hör en till harang om hur oskuldsfull hon var...
Det var hon kanske inte, men ändå...
Nej, Mary, försök inte... Nej, sluta!
Det här är inte sorg, det är vrede! Som får mitt hjärta galoppera!
Hon visste! Hon måste ha vetat!
Hon visste hurdan han var -
- ändå förmådde hon inte göra det enda hon var förpliktad till:
Att skydda sin son!
Gudarna vet att jag varit en pissdålig far och make -
- och för det är jag ledsen.
Men om någon försökte skada våra barn -
- så skulle jag slåss med alla medel!
För om man älskar någon skyddar man dem!
Men min mamma?
Herregud, inte undra på att han höll fast vid henne.
Med alla dessa barn på plats och en son som bonus på det...
Vilken förbannad jävla tur!
År efter år efter år...
...där han fick företa sig vad han ville, när han ville...
Ingen borde får göra så mot andra.
Nej.
Herrejävlar, Mary...
Jag trodde att jag mådde bättre men jag är så jävla trasig.
Eleanor Melrose
Hur ofta har du självmordstankar?
Oavbrutet när jag var yngre. Jag ifrågasatte det inte ens.
Men när vi fick pojkarna krympte de till en viskning.
Längs en stillsam strandstig, på ett apotek...
...när jag körde längs motorvägen...
Och i dag?
Nu betraktar jag fönstret och undrar om vi är tillräckligt högt upp.
- Klarar du det? - Vi tar reda på det.
- Pappa! - Thomas.
- Hej. Hur mår mormor? - Som vanligt.
Patrick! Efter arvlöshetsförklaringen hade det varit rent hyckleri -
- att gå på begravningen, men mottagningen är en annan sak.
Och att det är om hörnet gör ju saken enklare.
Patrick, ett sådant ovanligt tal. Så uttrycksfullt.
Och så spännande att vid min ålder få stifta bekantskap med en ny klubb.
Onslow Club. Tror inte att jag har hört den nämnas.
- Är detta din äldsta son? - Ja, Robert.
Så synd att David inte är med oss och kan glädjas åt dina barn.
Han skulle ha sett till att de inte sitter framför teven hela dagarna.
Jag har ett tydligt minne av att vi en gång såg ett par barn -
- nära nog föda fram en katodstrålburk.
Han sa: "Jag vågar inte ens tänka på vad strålningen gör" -
- "med deras små genitalier."
Robert, spring i förväg till mamma.
Hur mår din dotter, Nicholas?
Bra, gissningsvis. Vi har inte talats vid på många år.
Jag kan inte låta bli att tänka på -
- hur mycket din far hade uppskattat dagen.
Vilka brister han än hade som far så förlorade han aldrig sin humor.
Hur förlorar man det man aldrig haft?
- Han såg något lustigt i allt. - Något lustigt i det olustiga.
Grymhet och skratt har alltid varit nära grannar.
Nära, utan att vara incestuösa.
Din far hyste ett sällsynt och oinskränkt förakt -
- för vad andra människor ansåg.
Nicholas, jag förstår din saknad -
- men jag måste ta hand om dem som kommit för att sörja min mor.
Är allt som det ska, Nick? Du har visst trasslat in dig lite.
Kalla mig inte Nick!
- Ursäkta mig. - Jag kan inte andas.
Som om någon tagit ett strypgrepp.
Att se odjuret Nicholas Pratt -
- min fars ställföreträdare på jorden, röra vid Robert...
- Vin eller champagne? - Åh, Gud!
- Det betyder nej. - Senare, kanske.
Herregud, Amitriptyline? Vad i helvete gör hon här?
Nej, jag behöver luft. Jag tar en promenad runt kvarteret.
Saken är den att jag fullständigt avskyr mina barn.
De är monster. Skräckfigurer.
Jag är så klart delvis skyldig.
Jag låg till sängs i tio månader utan att yttra en stavelse.
Och när jag sedan började prata kunde jag inte sluta.
Morgonen efter vaknade jag upp i gästrummet -
- där mänskliga exkrementer -
- hade smetats in på de handmålade tapeterna.
Det dröjde ett tag innan jag insåg att de var mina.
Vi behöver vara medvetna om alkoholisten bakom alkoholen.
Du kan ta bort konjaken ur fruktkakan -
- men man har ändå fruktkakan kvar.
- Jag tvivlar på att det går. - Va?
Man kan inte ta bort konjaken ur fruktkakan.
På samma vis som man inte kan ta äggen ur sufflén.
- Det är bara en metafor. - Bara en metafor!
- Men den fungerar inte. - Kan vi gå vidare?
Becky. Självskadande, resistent mot antidepressiva.
Patrick. Narcissistisk, schizoid, suicidal alkoholist.
- Hur många olika mediciner fick du? - Tre.
Två antidepressiva och en lugnande.
- Jag tar åtta. - Då vinner du.
Mina relationsmässiga problem har till stor del att göra med -
- att personen jag är tillsammans med inte inser att vi har en relation.
För helvete, Jill! Inte undra på att du är här för nionde gången.
- Det där behöver du be om ursäkt för. - Varför då? Jag menade det.
Just därför bör du be om ursäkt.
Men om jag bad om ursäkt skulle jag inte mena det.
Fejka tills du lyckas, du vet. Fejka tills du lyckas.
Fan!
Patrick.
Jag letade efter dig.
- De tänker slänga ut mig. - På allvar?
Jag har ett negativt inflytande. Jag bidrar inte.
Inte så konstigt, jag är ju deprimerad, för fan.
- Jag hatar det här jävla stället. - Rebecca.
Jag kan inte återvända hem. Det här är min systers adress.
Hon är bortrest, så jag är ensam där.
Miss Owen, kom nu, är ni snäll!
Leta upp mig.
Bra, du kom tillbaka.
Jag vill fortfarande gå härifrån. Med den där servitrisen där borta.
Se på henne!
Om jag säger att det är min mors begravning...
- Så kan hon kanske trösta dig? - Det är värt ett försök.
Patrick, Fleur är faktiskt en gammal väninna till din mor.
- Ja vi har träffats tidigare och... - Din mamma räddade livet på mig.
Hon gav mig ett jobb i en av välgörenhetsbutikerna.
Det var där jag fick ett av mina anfall.
Vi hade fått in en pälskappa. En enastående sobelpäls.
Jag drog på mig pälsen, tömde kassan, stängde butiken -
- och tog en taxi till Ritz.
Och jag satt där i deras Palm Court och drack champagnedrinkar -
- och pratade med alla som ville lyssna.
Till sist tillkallades polis -
- och jag hade ingen annan att ringa än din mamma.
Jag lovade att aldrig göra om det. Det gjorde jag många gånger.
Du ska vara stolt över henne!
Hon gjorde enormt mycket nytta.
Och påverkade hundratals människor.
- Tack för att du berättade detta. - Så är du det?
Är du stolt över din mamma?
Jag är inte så säker på det.
Inte säker? Du är värre än mina barn.
- Jag behöver ta hand om de andra... - Fullständiga monster, allihop!
Så vad sa tokstollen?
Att det inte finns ett enkelt svar på vad ett liv har för betydelse.
Du kan alltid nå en slutsats om vad det har betytt för dig.
Jag känner mig oövertygad beträffade båda mina föräldrar.
Det låter tröttsamt. Vore det inte enklare att avsky dem?
Jag försökte göra det med min far. Men det fungerar inte.
Sanningen är att jag känner allting.
Förakt, medkänsla, vrede, skräck och ömhet.
Ömhet?
Vid tanken på hur olycklig han var. Hur olyckliga de båda var.
Sen tänker jag på mina egna söner och hatet strömmar tillbaka.
Jag avskyr dödsfall. Eyelinern blir förstörd.
- Tyckte du så mycket om min mor? - Det har inget med henne att göra.
Tårar tränger sig ut på begravningar eller när man ser en fånig film.
Inte på grund av det som utlöser dem, utan en sorts ackumulerad sorg.
Men ibland hänger nog sorgen ihop med det som utlöst den.
Emellanåt.
Jag undrar hur det vore att reagera på ett obetingat sätt, oavsett vad -
- utan denna ironiska distans, att bara spontant känna något.
- Du kan inte fråga mig. - Nej.
Det är tyvärr inte tillåtet att röka här ute.
Inte? Det visste jag inte.
Konstigt, eftersom det är utomhus.
Formellt är det en del av klubben och de tillåter inte rökning.
Då är det väl bäst att jag fimpar.
Nej, låt mig...
- Jag beklagar det där. - Det är ingen fara, jag är van.
Ursäkta mig.
Jag undrade om jag kan...
- Te eller kaffe? - Nej, något helt annat.
Jag bara... Jag inser att det är min mors begravning -
- men jag ville be om ditt nummer.
London W12 9JK
Hallå där. Är du på väg härifrån?
Jag är inte avundsjuk.
Jag stortrivs här. Jag slipper mina barn, de skitarna.
Jag hatar dem.
- Har du själv barn? - Ursäkta mig, jag försöker...
Om jag ska ge dig ett enda råd så är det "Amitriptyline".
Enda gången jag varit lycklig var när jag tog det.
Jag försöker att inte ta något alls.
Var inte dum, det är en helt enastående drog!
Amitriptyline!
Jag hade förväntat mig fler. Hon var väldigt omtyckt.
Hon förlorade kontakten med folk när hon slutade prata.
Det måste ha varit hemskt.
Att inte få fram det hon ville säga, i synnerhet till Patrick.
Därför måste vi sänka vår gard och säga det vi känner när vi kan.
Vid sådana här tillfällen brukar engelsmännen säga:
"Ett så muntert ämne!"
Ni är fortfarande som fastklistrade.
Ja, inte alla lyckas strunta i sina barn så fullständigt som du.
Mary!
Kan du leta reda på Robert?
Vi har alltid kommunicerat!
Minns du vad du sa när du ringde mig för att berätta att pappa var död?
- Jag sa väl att det var hemskt? - "Gaska upp dig", sa du.
"Gaska upp dig."
Du begrep dig aldrig på mig och gör det fortfarande inte.
Hur är det, hjärtat?
Jo, men tanke på att min dotter precis skällde ut mig...
Har hon haft problem med sin mentala hälsa?
Ursäkta mig?
Har du haft problem med din mentala hälsa?
- Har vi träffats tidigare? - Jag har en gåva för dessa saker.
Nå, har du det?
Nej, jag har inte problem med min mentala hälsa.
Inte ens i denna degenererade tid av bikt och klagan -
- när freudiansk mumbo-jumbo gjuts över vartenda samtal -
- likt vinäger över blöta pommes frites i en hopvikt tidning -
- så väljer alla att hugga in!
Som om det inte vore löjeväckande nog att vartenda barn ska vara "begåvat" -
- så ska de nu även vara sjuka.
En släng av Aspergers, lite autism, dyslexi som hemsöker lekplatser!
De stackars små liven! Om de inte vittnar om misshandel -
- så måste de erkänna att de har misshandlat andra!
Nå, min kära, och jag kallar er "min kära" på grund av -
- något som bara kan kallas "Uppriktighetsbristsymdrom" -
- nej, jag har aldrig lidit av minsta antydan till mental ohälsa.
Jag är den otänkbara människan, en fullständigt frisk människa!
Psykoterapeuter skingras för min åsyn -
- pinsamt medvetna om sitt lurendrejeri! Dra åt helvete!
En månad på kliniken skulle göra dig gott.
Du skulle bli dig själv igen.
Lova Herren, min själ Förlåt oss våra missgärningar
Herregud, nu är han här.
Som ett bevisföremål i ett domstolsdrama.
En utövande häxdoktor -
- som gladeligen vänder min dotter mot sin egen far.
Som frambesvärjer de mest motbjudande fantasier -
- som förorerar den mänskliga fantasin med mordiska spädbarn, incestuösa...
- Han hetsade upp sig för mycket. - Jag ringer efter ambulans.
Ja, den som gräver en grop åt andra, som de säger.
Det där hade tagit död på mig. Ber hon?
Så vänligt av henne.
Hälsa din far att jag gick.
En hjärtattack, tydligen. De förstod det på att näsan var kall.
Jag följer med honom till sjukhuset.
En sådan känslofylld dag.
Oroa dig inte, Nick. Jag lämnar dig inte.
Jag måste åka. Jag har en patient vid fyra.
- Det gjorde du bra. - Vad då? Sammanbrottet?
I branschen kallas det "genombrott".
Utan att bli för kalifornisk, så är jag dig tacksam.
Följer du med oss hem?
Du är högst välkommen.
Nej, vi ses i helgen.
Du kan följa med och äta middag. Bara vi fyra. Väldigt lugnt.
Nej, jag ska nog bara lägga mig. Det har varit en lång dag.
- Du får gärna ändra dig. - Tack.
Du borde faktiskt ändra dig. Det är därför uttrycket existerar.
"...och nu inbillar jag mig att jag är en mal."
"Så intressant", sa psykiatrikern.
"Men vad fick er att komma hit?" "Jag såg att det lyste i fönstret."
Den var bra.
Inriktar du dig på dessa jobb på grund av ditt soliga lynne?
Det kan man tro.
Men förra året tillbringade jag fyra månader i sängen.
Jag kunde inte se någon mening.
Det var tråkigt att höra.
Tro mig, mr Melrose, om en månad -
- kommer du att se tillbaka och tänka: "Vad handlade det där om egentligen?"
Så var det för mig.
Är vi framme? Ett flott ställe.
De blir nog glada över att se pappa igen.
- Vilka då? - Barnen. Lycka till.
Jag inser att detta låter galet...
...i brist på ett bättre ord, men kan du köra tillbaka?
- Till sjukhuset? - Jag är nog inte redo än.
Men vad fan...
Fasan knackade på dörren.
Hjältemodet öppnade.
Och det var ingen där.
Fortsätt, är ni snälla.
- Hallå? - Patrick? Hallå?
Patrick, är det du? Det är Annette.
Jag har dessvärre en tråkig nyhet. Nicholas är död.
Han slutade andas i ambulansen.
- Patrick, gråter du? - Nej, jag är bara andfådd.
Och naturligtvis väldigt ledsen.
- En otrolig man. Fullständigt unik. - Ja, låt oss hoppas det.
Tanken på en hel by där alla är som han är ganska skräckinjagande.
Förlåt, det slog mig precis att han var den sista av dem.
Den sista i föräldrakretsen. Nu är alla döda.
- Nu får du mig att gråta! - Nej, det ska du inte göra.
Tack för det du sa vid begravningen. Det hjälper att få en annan vinkel.
Hon var kanske inte den bästa av mödrar...
Det måste väcka ilska i dig.
Men de som förtjänar vårt klander förtjänar ibland även vår medkänsla.
Adjö, Patrick.
Patrick, var är du?
Helene 07700 900282
"Helene."
- Hallå? - Hej det är Patrick.
Jag har tröttnat på spöken. Jag vill träffa människor istället.
Jag förstår. Okej.
- Vore det för sent att ändra sig? - Inte alls.
Det är ju därför uttrycket existerar.
Pojkarna blir glada att se dig.
Jag behöver gå på toaletten.
Ta inte för lång tid på dig.
Patrick?
Patrick, var håller du hus?
Patrick!
Kom och sätt dig här.
Nej.
- Ursäkta mig? - Nej.
Jag tänker inte längre göra det.
Patrick, du använder inte den tonen mot din käre far.
Det är fel! Du gör fel.
Ingen ska göra så mot andra.
Jag...
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com